НАЦИОНАЛНА КОНЦЕПЦИЯ ЗА РЕФОРМА НА НАКАЗАТЕЛНОТО ПРАВОРАЗДАВАНЕ
1. ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
1.1. Реформата на наказателното правораздаване е система от правни, административни и организационни мерки за осъществяване на правосъдие, подчинено на принципите за законосъобразност, бързина и ефективност, правораздавателна дисциплина и процесуална икономия.
1.2. Целите на реформата са подчинени на:
• Осъзната необходимост от интеграция на Република България в европейските и евроатлантическите структури при условията на глобализиране на сътрудничеството и взаимодействието, включително в областта на наказателното правораздаване;
• Отчитане пряката връзка между националното и регионално правосъдие с европейската сигурност при строго спазване стандартите за правата на личността.
1.3. Приоритетните насоки в процеса на осъществяване на реформата са:
• усъвършенстване на нормативните актове, регулиращи обществените отношения в областта на наказателното правораздаване, с оглед обществените потребности и необходимостта от хармонизиране с изискванията на европейското законодателство;
• усъвършенстване на институционалната рамка на национално, регионално и местно ниво;
• изграждане и функциониране на компетентните национални органи на принципите за законосъобразност, оперативност, ефективност, внедряване на съвременни технически постижения;
• оптимизиране дейността на разследващите и правораздавателните органи, при съобразяване с необходимостта от ресурсно осигуряване (комплекс от мероприятия за осигуряване с човешки, финансови и материално-технически ресурси):
- организационно свеждане на органите на досъдебното производство до прокуратура, следствие и дознание;
- взаимодействие между компетентните органи;
- прилагане на процедури, отговарящи на европейските стандарти
- повишаване на административния капацитет чрез създаване на условия и гаранции за осигуряване на социалните, професионални и други потребности;
- контрол и отговорност.

2. ПРАВНИ МЕРКИ
2.1. СТРУКТУРНА И ФУНКЦИОНАЛНА ХАРАКТЕРИСТИКА НА КОМПЕТЕНТНИТЕ ОРГАНИ
2.1.1. При промените в Конституцията на Република България, налагащи се във връзка с предстоящото членство в Европейския съюз, включващо преразглеждане на въпросите за мястото на следствието и дознанието.
2.1.2. Изработване на изцяло нов Наказателно-процесуален кодекс.
2.1.3. Успоредни промени в Наказателния кодекс, Закона за съдебната власт, Закона за Министерството на вътрешните работи и други закони, необходими за привеждането им в съответствие както между тях, така и с Конституцията и Наказателно-процесуалния кодекс.
2.1.4. Актуализиране на подзаконовите нормативни актове, регламентиращи работата и  взаимодействието на органите на предварителното производство и Министерството на вътрешните работи.
2.1.5. Установяване на правна уредба, целяща да създаде постоянен и стабилен професионален статут на органите на досъдебното производство, отчитащ спецификата и обществената значимост на труда им.
2.2. ПРИНЦИПИ НА НАКАЗАТЕЛНИЯ ПРОЦЕС
2.2.1. Утвърждаване на принципите за:
• водещата роля на съда и централно място на съдебното производство;
• същността на досъдебното производство като подготвително, което да оформи становището на прокурора да повдигне обвинение пред съда и да осигури достатъчно и годни доказателства за успешно обосноваване на обвинителната теза;
• водещата роля на прокурора в досъдебното производство, в което той е  господар на процеса  като ръководи и контролира й разследващите органи и е основен решаващ орган;
• съдебен контрол в досъдебното производство върху процесуално-следствените действия, с които се предприемат посегателства върху основни права на гражданите - задържане под стража, домашен арест,  претърсване,  изземване,  обиск  и  др.,  съобразно международните  задължения  на  Република  България  по Европейската конвенция за правата на човека  (чл. 5 - 8) за прилагане на европейските стандарти, задължителни за българския законодател, с оглед преговорите за членство в Европейския съюз.
2.2.2. Засилване на състезателното начало в съдебния процес, което стимулира активността на страните и особено - на обвинението, инициирало съдебното производство. Съдът участва в доказването, доколкото е необходимо за разкриване на истината и след изчерпване възможностите на страните.
2.2.3. Укрепване фигурата на "наблюдаващ прокурор" - по правило несменяем от образуването на досъдебното производство до изготвянето на обвинителния акт и внасянето му за разглеждане от съда, с регламентиране на периодичността на действията по ръководство.
2.2.4. Регламентиране на правна възможност за реализиране на наказателна отговорност при опростени процедури и без осъществяване на всички процесуални стадии, с цел ускоряване на производството като цяло и във всяка негова фаза, включително - с оглед изискването на европейския законодател за "разумен" срок по смисъла чл.чл. 5 и 6 от ЕКПЧ:
• утвърждаване на вече съществуващите институти (освобождаване от наказателна отговорност с налагане на административно наказание; споразумение) чрез разширяване на приложното им поле - включване на други престъпни състави;
• разширяване приложното поле на производствата от публично-частен характер;
• успоредно въвеждане на нови диференцирани процедури -(медиация, наказателна заповед, транзакция, съкращаване на съдебното следствие при безспорно самопризнание);
• предоставяне на дискреционни правомощия на разследващите органи и прокуратурата с цел приключване на значителен брой дела в досъдебното производство;
• въвеждане на незадължителна въззивна инстанция, с оглед едновременното зачитане волята на страните (които се жалят само за правото, а не за фактите) и "спестяването" на една инстанция;
• възприемане института на предварителното изслушване от съдия в състезателно производство по искане на обвиняем, който счита, че не са налице достатъчно основания за разглеждане на делото по същество от съда;
• освобождаване от процесуален формализъм (незадължителност на досъдебна фаза по определени дела по преценка на прокурора);
• ограничаване до минимум на възможността за преобразуване на полицейското производство (включително - дознанието) в предварително производство (следствие) и за връщане за доразследване (нарушаване правата на обвиняемия е основание за връщане на делото само ако е извършено по отношение на действия, които ще се ползват пред съда);
• съкращаване на сроковете за провеждане на досъдебното производство и ограничаване на възможностите за удължаването им;
• въвеждане на преклузивни срокове, с изтичането на които се преклудира възможността за наказателно преследване, като последица от бездействието или неефективната работа на органа на досъдебното производство, като се регламентират:
- възможност за неколкократно възобновяване по реда на извънредния способ за проверка;
- неприложимост на преклузията по отношение на дела с действителна фактическа и правна сложност.
3. АДМИНИСТРАТИВНИ И ОРГАНИЗАЦИОННИ МЕРКИ
3.1. Министърът на вътрешните работи, министърът на правосъдието и министърът на финансите да разработят мерки за актуализиране на правната   рамка   и   оптимизиране   структурата,   организацията, информационните системи и кадровата политика.
3.2. Министърът на вътрешните работи, министърът на правосъдието и министърът на финансите съвместно с главния прокурор и директора на Националната следствена служба да разработят нова инструкция за координация на органите на досъдебното производство с конкретизация на конкретните форми на взаимодействие между органите на изпълнителната (дознание, финансов, данъчен и митнически контрол) и съдебната власт (прокуратура, следствие).
3.3. Министърът на вътрешните работи и министърът на правосъдието да предложат на главния прокурор и на директора на Националната следствена служба съвместното разработване   на законопроекти за изменение на уредбата, регламентираща дисциплинарна и имуществена отговорност на органи на наказателното производство, чиито нарушения на служебни задължения са довели до забавяне или невъзможност да се реализира наказателна отговорност.
3.4. Министърът на финансите да осигури необходимите средства за изпълнението на Националната концепция.